Блаженний Олександр
П'єрро!
Олександре!
- Ні. - Ні?
Добрий день!
Добрий день.
Добрий день тато, мама.
- Добрий день, Олександр. - Добрий день.
- Ти добре виспався? - Так.
Олександр, дорогий, цього ранку треба:
прополоскати бочки, перебрати буряк, подоїти корову,
вивести трактор, запаркувати косарку,
скласти дрова, скопати моркву, прополоти полуницю,
розсадити латук і скласти мішки на горище. Потім подивимося.
Олександре!
Він сильний, як кінь, цей хлопець.
Олександр, дорогий!
Олександре!
- Привіт, Олександре! - Привіт.
Весь час мене підштовхує ...
Ще не час,
але постривай у мене ...
Весь час мене підштовхує.
- Привіт! - Привіт, Олександре!
Привіт, Олександре!
Вперед, малюк Патюро! Бий!
Гей, у сараї!
Патрулюєш? Змусила слухатися свого неробу?
Залиш мого неробу в спокої, він коштує чотирьох таких, як ти!
Та він більше не стукає!
Я сказав - тихо!
Припини!
Олександре!
Твоя собачка з'явилася!
- Не може бути! - Правда! Луїза принесла щенят.
- А мама купила сестричку. - Не вона, а ми!
- Привіт, як справи? - Нічого собі - у тебе поповнення звідусіль.
Дочка в чотири кіло і сім щенят.
-Хто це зробив? - Пес м'ясника.
- Ні, це Кікі мірошника. - Кікі на це нездатний!
Він зовсім непоганий, Кікі!
А я думаю, що це пес з ферми Жуе.
Нічого собі. У Луїзи губа не дура.
- Привіт, Анжель. - Привіт, Олександр.
- Як себе почуває твоя дружина? - У неї вже є досвід, це десята дитина.
Якщо вони від кобеля з ферми Жуе, я тобі залишу самого хороброго.
А мале?
- Так само, як і інші? - Про це ще рано говорити.
Ось, я підібрав тобі цього з плямою.
О, малюк! ..
Дай мені його.
- Сказати тобі щось? - Кажи.
На вигляд він не дурень.
Думаю, цей підійде.
Кобель Жуе відмінний пес.
- Я куплю йому нашийник. - Він же ще маленький!
І на ньому буде моє ім'я: "Олександр Гартамп.
Землероб. "
- Вона теж вельми непогана. - Чого ж ти чекаєш, щоб подарувати таку ж Великий?
Ну, Велика ...
Скільки кілків ти сьогодні вбив?
847.
Ні чого собі!
Подивимося, візьмете ви з нього приклад! Давайте звідси! А ти помовч.
- Як ти, Анжель, не дуже стомлена? - Ні, все нормально.
Ви тільки подивіться!
Свіжий як огірочок! Пішли, допоможеш мені з шафою.
Велика мене кличе!
Олександре!
- А моя шафа? - Бувай.
Завтра розберемося!
Ну ж бо, діти, допоможіть!
Ні.
- Ні? - Ні.
У Сангенів народилася дочка.
Знову? Вони тільки це і вміють.
А його Луїза принесла щенят.
Дуже красиві цуценята.
Добрий вечір.
Пан Тондера, для вас це вже п'ятий тиждень.
Ви граєте в нашу гру "Ва-банк",
на 5 мільйонів старих франків, 50.000 нових.
У попередніх передачах ви вразили глядачів своїми глибокими знаннями
про світ птахів.
- Цього вечора ставка величезна. - Ну так!
І, як ви розумієте, питання будуть важкими.
- Готові, пан Тондера? - Готовий.
- І ви нам говорите ... - Я кажу: привіт, пане Дельмар!
- Ні. Ви говорите ... - Ва-банк!
Ва-банк! Перше випробування.
Ми покажемо вам три птаха з наших країв.
Ви повинні в найкоротший час дати їх назви французькою
та наукові назви на латині.
Час пішов, пан Тондера!
Ну, це легко!
Філін, Bubo bubo.
- Bubo bubo? - Так, Bubo bubo.
- Філін, Bubo bubo. - Ось бачиш?
Питання номер два.
- Це лісовий коник. - Лісовий коник.
Anthus campestris.
Не campestris, а trivialis.
Питання номер три.
Ну ж, Тондера!
Вівчарик-ковалик.
Phylloscopus Collybita.
Ось.
Щоб він без мене робив ...
Друге випробування, пан Тондера.
Ви почуєте спів трьох птахів. Ми просимо вас дати їх назви.
Готові, пан Тондера?
- Ва-банк! - Перший запис.
Можна мені послухати ще раз?
Мені теж, тому що ...
- Не знаю. - Я теж.
- Може бути, очеретянка-цвіркун? - Ні, очеретянка співає ось так ...
Або ж вівчарик-таловка.
Не може бути, вона не свистить!
Є, знайшов! Це щур!
Хто виграв би сьогодні по телевізору?
І хто піде залити насос водою?
Щур.
Олександр ...
А, щоб тебе ...
Геть звідси!
Та він вкусити мене хоче, цей дурень!
Ні, ви тільки подивіться!
Олександре!
Твій пес!
Ти його повинен був забрати 15 днів тому!
Я їду в поле, Велика ...
Стривай! Скільки мені ще бути нянькою?
Він вже зіпсував мені три пари тапців!
Завтра, Санген!
Це як з шафою! Вже два місяці!
Я не можу, тому що ... Велика ... Завтра зайду!
Бідний простак!
Я тобі не дам розгулятися.
Сітроен 2CV, 864 GA28.
75 км/год, за кермом красива дівчина.
Ось вона.
- Ти кажеш, Сітроен 2CV? - Так.
854 GAA 28.
- За кермом красива дівчина. - Точно.
Мадам?
- Я їхала зі швидкістю в 40 км. - Ні.
- у 75. - Хто це говорить?
Мій колега.
- Жандарм, я їхала зі швидкістю в 40 км. - А брехати недобре.
- Непогана система. - Новітня. Ми так усіх ловимо.
Прокинься, Олександр.
Не дрімай, дорогою. Думай про свою роботу.
Олександр, ти мене чуєш?
Милий, ти мене чуєш?
Слухаю тебе.
Сьогодні вранці: скопати квасолю, прищепити гарбузи, після чого ...
заїхати до кооперативу за добривами.
Потім зорати велике поле Мезонів.
Ні! Не зупиняйся
дивитися на річку.
Ні, не зупиняйся в більярдній.
Ні, Олександр ...
Олександр, ти мене чуєш?
Слухаю.
- Ти закінчив із квасолею? - Так.
Тоді вперед до гарбуз.
Перший поворот направо.
Стоп!
Доїхав?
- Так. - Прищепуй в шаховому порядку.
Подзвони за годину. Кінець.
Цілую.
Закінчив.
Молодець! Їдь до кооперативу.
Поверни наліво.
- Я знаю найкоротший шлях. - Роби, що я кажу.
Перший поворот наліво.
- Ти впевнена? - Я сказала: перший поворот наліво.
Добре.
Стоп, я сплутала! Треба було направо.
Я так і думав.
Олександр ... Ти мене чуєш?
Олександре!
Слухаю.
Коли помиєш трактор,
зальєш насос, прибереш сіно,
я тебе чекаю.
Приходь швидше.
Кінець.
Я виграв!
Ще два!
127.
Ти вже годину граєш один.
Не програвати ж мені, щоб доставити тобі задоволення.
- Не потрапить ... - Занадто слабкий удар.
128.
150.
Попередь нас, коли закінчиш.
Повз, Олександр.
- Моя черга. - Зачекай!
Ну ж, вперед ...
- Ти бачив, яка погода? - Так, хороша.
- Ось саме. - А що?
- Гарбузи. - Що - гарбузи?
Це скоростиглі гігантські із Санкт-Петербурга.
Так? Я й не помітив.
Скоростиглі гігантські із Санкт-Петербурга не можуть чекати, Олександр.
Сьогодні вони мене почекають.
Це більярд почекає.
Ти що, смієшся? Я граю в оркестрі.
- Вони зіграють і без тебе. - Ну вже ні.
У "чарівному зяблику під сплетінням гілок "
у мене соло. Я граю зяблика.
Ти зіграєш зяблика іншим разом, дорогий.
- Ти ж не змусиш мене збирати російські гарбузи сьогодні? - Вгадав.
Це ж свято!
Це свято гарбузів.
Ну і повиростали ж ці штуки!
Лайно!
Ой, зараза!
- Сказано - зроблено. - Дякую.
- Олександр скоро прийде? - У нього, бідолахи, багато роботи.
Олександр,
ти мене чуєш?
Ти мене чуєш?
- Слухаю. - Поспішай, погода псується. Кінець.
Погода псується! І не тільки вона зіпсується!
Вже давно має зіпсуватися! Не треба мене доводити!
Ти в мене вчепилася, але так довго тривати не може.
Експлуататорша! Остогидла ти мені! Чуєш?
Остогидла!
Справжнє чудовисько!
Проклята баба!
Гарбузи на свято!
Ще не час, але він прийде.
І тоді таке почнеться!
Постійно шпигує, стежить, Олександр туди,
Олександр сюди ...
Роби те, роби це!
Мені свистять, і я йду!
Потім повертаюся ... Часу немає навіть подзюрити.
Ось що я тобі скажу:
ти за мене вийшла, тому що я найсильніший в селі.
І відразу після весілля ти звільнила всіх працівників.
Гарбузи на свято!
Та плювати мені на цей орден Сільськогосподарських заслуг!
Діктаторша, трудоголічка!
Та дістало це все Олександра!
Дістало! Остогидло!
Остогидло!
Ситий по горло!
Гарбузи на свято! Та пішло воно все!
Є межа всьому!
Ти мене топчеш, довбеш, вимотуєш ...
Гарбузи на свято! Я ось тобі як дам на гарбуз!
Спекотно, правда?
Припікає.
Припікає!
Санген, я прийшов допомогти з шафою.
Пізно! Він тут вже рік,
і ми зробили з нього курник.
- Дуже непогано. - Хоч на щось годиться.
Це дуже сучасно.
А моя собака?
Ну давай про неї поговоримо. Дивись!
- Та він погладшав! - Ну так, скільки часу я його вже годую.
А як Велика?
- Як твоя дружина? - То сповнена сил, то зовсім розбита.
- У цей день я їй все висловив. - Ну і? ..
Ну і вона тепер знає. Привіт, Вергландьє.
Користуйся моментом, забери його.
Цей собака тебе так любить!
- Вона майже породиста! - Знаю, але ...
Нема чого їй було купувати нашийник з твоїм ім'ям.
Чому ти мені це говориш, Санген?
- Це щеня від кобеля Жуе? - Найкрасивіший з усього посліду.
- Я не буду вічно піклуватися про твого собаку! - Ще не час ... Після гарбузів ...
- Почекай трохи. - Ти мені це вже рік повторюєш!
Ти розмазня!
Санген, стеж за своїми словами.
- Я повторюю: ти ... - Тут діти.
А ти дійсно такий! Я свої слова назад не забираю.
Ти навіть нездатний завести собі собаку.
І я повторюю: ти ...
Я її беру.
Зроблю з неї мисливську.
- Ти не примусиш полювати мою собаку? - Твою собаку?
- Мою. - Тоді забирай свою собаку!
Бери її!
У будинку більше жодного тапка!
Ти бачив ляльку малятки?
Я до тебе приїду в неділю на велосипеді.
Не будеш же ти їхати 30 км, щоб відвідати собаку. Бери її.
Шукай!
Встати!
Сидіти!
Лежати!
Добре, добре ... У тебе виходить.
А зараз я вистрілю.
Не рухайся!
Сюди! До ноги!
До ноги!
Це ж моя собака ...
Що ти хочеш мені сказати?
Що? Ти приїхав на автобусі? ..
Мовчи ...
Моя спина ...
Що це?
Це моя собака.
Я вже сказала:
ніяких собак!
Ніколи більше так не роби.
Чуєш? Ніколи більше так не роби!
Вибач.
Я його склею.
Добре.
Годувати його будеш сам.
Їж, малюк ...
Ні, не в спальні.
- Треба ж йому спати! - Так, але не в спальні.
Ось. Лежати.
Я тобі потім поясню.
Ні, ні і ні!
Сюди.
Ти мені створюєш проблеми.
Залишайся тут, песик.
Залишайся тут!
Що це? Ні, Олександре!
Це він чи я.
Лежати тут.
Ну ж, песик! ..
Що це означає? Іди сюди, пес!
Олександр ...
Олександр, ти бачив свій план роботи?
План роботи.
Сьогодні: подоїти корову, прибрати кукурудзу, скосити люцерну, підгорнути буряк, змінити масло у тракторі ...
Не метушися так, ти мене стомлюєш.
Весь час у мене під ногами. Весь час мене обнюхує,
штовхаєш носом, граєш.
Коли я йду, ти спиш, коли я зупиняюся почекати, ти нюхаєш вітер.
Не метушися так, ти мене стомлюєш, сказано тобі.
Ти теж метушишся, бігаєш ...
І чого це вони всі? ..
Час є.
Поспішати не треба.
Треба неквапливо не поспішати.
Зрозумів?
Подивися на них.
Подивися ж на них.
Бігають по полю з кінця в кінець.
І навіщо, я тебе питаю?
До вечора вони дико втомлюються. Втомленими лягають спати
і прокидаються ще більш втомленими.
І це триває без кінця.
Настає час ... Не знаю, але ...
стає ясно, що це не те.
Знаєш, пес,
людей начебто засуджують до каторги.
Каторгу я добре знаю. Хоч я ні в чому не винен.
Не метушися, ти мене стомлюєш!
Ти мені декого нагадуєш.
Слухай ...
Ти коли-небудь дивився на квітку морквини?
Ось.
Подивися.
Бачиш?
Це і є життя.
Чи не скрутити мені цигарку ...
Я зроблю її собі сам.
Причому не поспішаючи.
Потім я її викурю не поспішаючи.
А потім я буду не поспішаючи насолоджуватися.
А потім я, не поспішаючи ...
Олександре!
Ну що, робота йде?
Воно, звичайно, йде ...
Поспішайте, а то не встигнемо.
Бідний Тома! Ніхто не вічний ...
- Йому ж було 86 років. - Ну так ...
Ні. Сюди!
Їхати ось так, в розпал сезону! ..
Тома, він хоча б
відпочиває.
Олександр, дорогий, не спи!
Настає час, коли ...
Ось зараз почнеться!
Моїй дружині
- Де знаходиться магазин Буйо? - Праворуч.
Бідний Олександр.
Він такий сумний.
Мій бідний Олександре!
Ага ...
- Що ти тепер будеш робити? -Я? Нічого.
- Ти залишився один. - Ага.
- Що з тобою буде? - Зі мною? Нічого.
- У тебе залишилася собака. - Ага.
- Що ви обидва будете робити? - Ми?
Нічого.
Ага ...
Я? Нічого.
Ага.
Я? Нічого.
Зовсім нічого.
Сиди тут.
Ось воно ... Настав час ...
Олександре!
Що він витворяє?
Минуло вже три дні.
- А раптом він? .. - Він пішов у "Три дупи".
А я кажу, що у нього похмілля.
Він пити не вміє!
Подивимося. Вже три дні!
Ей, мужик!
- Ти в порядку? - Я хочу спати.
Ти спиш вже три дні.
Ось саме.
Настав час. Я відпочиваю, відновлюю сили. Бувай.
Ну вже ні!
- Ти ж не збираєшся залишатися тут? - Збираюся.
- У ліжку? - Так.
- А робота? - Плювати!
- А твої землі? - А вони, як і я - відпочивають.
- Ти очманів? - Я втомився. Вже 10 років як стомився.
Я сказав - відновлюю сили. Бувай!
- Він зовсім поганий, після потрійного нещастя ... - У нього похмілля!
- Але він же звідси не виходить. - Син Пансана,
коли його дружини нестало, зійшов з розуму.
- Ні. - Так.
Тому що я ...
Витягнемо його з ліжка?
Обережно! Я можу і вдарити ненароком або на фарш порубати!
Олександр ...
Мені ніхто не дає наказів. Я їх сам собі даю. І я наказав собі спати!
Поки що мені цього хочеться!
Вимітайтеся звідси!
І без шуму!
І закрийте двері, чорт забирай!
Спати Спати
- Що робити? Не залишати ж його в ліжку. - Він вільний. Куди ти лізеш?
- Я його розумію ... - Я теж. Втомився до смерті.
- Ну йди спати. - Піду, коли захочу.
Нічого мені наказувати.
- Лакомка, я твій старший брат. - Молодим скрізь у нас дорога!
- І багатодітний батько. - Саме так - лягав би ти рідше!
Що?
Гей, ви!
Все ніяк не вгамуєтеся?
Просив ж вас не шуміти!
Мені дійсно треба це зробити, щоб ви затихли?
Ідіть куди подалі, ви мене втомлюєте.
А я залишаюся. У мене відпустка.
- У нього рушниця. - І він стріляє куди попало!
Пригніться, мужики!
Мій батько його бачив, Олександра.
- Що він робить? - Нічого. Відпочиває.
- Мій батько його бачив. - Нічого він не бачив. І ніхто не бачив.
- Правда, що він з'їв свою собаку? - Так, печену з каштанами.
- Брешеш. - Ні.
Гей, Біно, піди подивися!
- Сам іди. - Біно боягуз!
Олександре!
- Вона вкололася веретеном і проспала 100 років. - 100 років?
- Ти жартуєш? - Ні, я читав у книжці.
- Думаєш, Олександр теж вколовся? - Так.
- І проспить 100 років? - Ні, тому що принц сказав ...
Прокидайся!
Що вона ще накоїла?
Агата, ти?
Так!
Застебни блузку.
І пам'ятай: хто багато спить, той грошей не збере.
А мені без різниці.
Застебни блузку!
Там ще дещо видно.
Ти прибралася в номерах?
Натерла паркет нагорі?
Ні!
Ні, але я про це думала.
Іди мити посуд і чистити картоплю.
- Привіт. - Привіт, пані Буассо.
Агата, займися пані Буассо.
- Що завгодно? - Ось список.
- Ви все це з'їсте? Нічого собі! - "Нічого собі ..."
Не лізь не в свої справи.
- Ну і як? - Все так само. Нічого.
- Бути того не може. - Вже два місяці.
- Бути того не може. - Я б і сама не повірила.
Якби не ви, я б теж не повірила. Два місяці!
- І що? - А то! Він уже два місяці в ліжку.
- І що він робить? - Нічого. Спить.
- Хто? - Ти, дурна.
Увага! Іде!
- Кожен день приходить. - Яке нещастя ... Два місяці!
Тихо.
Раптом він перекаже.
Привіт, песик!
"П'ять коробок тунця."
Тунець, тунець!
Весь час тунець!
Шинка ...
Скільки скиб?
Так би відразу й сказав.
- Мені здається, що він знайшов купу грошей в шафі. - У простирадлах.
- Звідки ви знаєте? - Не кажіть при ньому.
- 7,80 для собаки. - Здача з 20: 8 і 2, 10.
Ось.
До завтра.
До побачення, песик!
- Два місяці! - Бути того не може.
- Та що він робить? - Нічого. Спить.
- Хто? - Ледарь. Як ти.
З них би вийшла гарна пара!
- І собака за всім наглядає? - Так. Як справжня бонна.
Він спить ...
Кажуть же: "Під лежачий камінь вода не тече".
Два місяці ...
2,25 франка.
Що?
2,10 франка.
- Ти б пішов з ним поговорити, Санген. - І що я йому скажу?
У нього рушниця.
Це все ж ненормально. Він захворіє.
Трохи відпочинку йому не зашкодить.
Небагато? Два місяці! А його землі?
Він же сказав, що відпочиває. Я його розумію.
Ну з вами все ясно - королі неробства.
Що? Та я вже 40 років спину на дорогах ламаю.
- Я його розумію. - Тоді йди лягай у ліжко.
Мені двічі повторювати не потрібно.
Іди спати, замість того, щоб дурниці говорити.
Я пішов.
Він цього не зробить.
Батько Ламанден говорить, що він пішов укладатися в ліжко.
Каже, що він у відпустці і що хай живе Олександр.
Увага! Ось він!
Привіт, песик!
Так тривати не може. Я напишу йому листа, покладемо його в корзину.
У мене не залишилося маленьких сигар. Дати тобі великі?
"Олександр", ні, "дорогий Олександре ..."
- "Мій любий Олександр". - Так.
- "Пройшло два місяці ..." - Він це знає.
- Відстань, інакше справа не посунеться! - Я пішов спати.
Не корч із себе ідіота!
Добре, "минуло два місяці".
"Чим довше, тим гірше буде для тебе"
- "І для інших". - Чому?
Поняття не маю.
Тому що людина, яка не працює, це рідкість.
- Це аморально. - А працювати на знос, як ми, це морально?
Це все, що ти можеш сказати? Я пішов спати, старий!
Та йди ти зі своєю мораллю!
Це було морально, коли Велика змушувала його гарувати цілими днями?
Це морально - працювати як віл?
Спочатку ти мовчиш в ганчірочку,
а потім витягуєш свою мораль!
Ти кюре, Санген!
Стеж за своїми словами.
- Ти кюре. - Я тобі морду наб'ю.
І саме зараз!
Якби Олександр нас бачив, він би здорово посміявся.
Тебе підвезти?
Коли у тебе 120 гектарів, спати не годиться!
Гей, собачка!
Агата!
Що ти говориш?
Не вірю.
А ти часом не перебільшуєш?
Не буду з тобою сперечатися, ти завжди правий.
Принеси мені перцю.
Перцю.
В чому справа? Знайти не можеш?
Знайшов.
Спасибі, песик.
Що це таке?
Хто тобі поклав грушу в корзину?
У тебе совість явно нечиста.
Ось так!
А тепер ...
час для невеликої сієсти.
Ти й справді хочеш?
"Чарівний зяблик під сплетінням гілок", сільська фантазія.
Так, ти правий! Ре бемоль.
Бачив, скільки роботи у нас буде завтра?
Повторити дроби, суспільствознавство, та ще й фізкультура.
Завтра я залишуся в ліжку. До школи не піду!
- А твої батьки? - А чи не зробити нам всім одне й те саме?
- Так, всі разом, як Олександр. - Так, завтра залишимося в ліжку.
- Мій батько не хоче. - Скажи йому, що в тебе гланди ростуть.
- Завтра всі на перині. - Не встанемо з ліжка!
Як Олександр!
Що, у всіх гланди ростуть?
Так, тато.
- В один і той же день? - Так, тато.
- Ви з мене знущаєтесь? - Так, тато.
Ні, тато!
Гланди у нього ростуть.
У нього теж? Пентон!
- Як твій син? - Не дуже добре.
У нього гланди ростуть!
Олександре!
- Що він зробив? - З тобою говорить твій друг Санген.
Олександр, положення важке. Нічого не ладиться.
Так тривати не може. Твій приклад заразливий.
Олександр, заради нас,
заради Фєрбуа, заради нашого району,
- В ім'я прикладу ... - Не кричи так, ти все зламаєш.
Олександр, встань і йди.
Я ж казав ...
Ну що, закінчив?
Ось і чудово.
Я пішов.
Піду поговорю з ним.
Обережно, у нього рушниця.
- Я був у Індокитаї. - Кашеваром.
Зате я бачив, як роблять інші. Ну, я пішов.
Колібер!
Я б пішов, але в мене велика сім'я, я не можу ризикувати.
Не турбуйся, нічого він мені не зробить.
Ховайтеся.
Не будь дурнем.
Мама!
Не турбуйся за свого хлопчика, все буде добре.
Прощавай, мама.
Хлопці ... якщо я ...
Тримай, Санген,
віддаси мій брелок своїм дітям.
Лакомка, приятель,
ось мої останні сигарети.
Пам'ятай про мене.
- Так ти йдеш чи ні? - Іду ...
Іди сюди, старий!
Ну ж бо!
Піднімайся!
Все добре.
Підійди ж!
Вставай, кажу тобі.
Іди ж сюди!
Іди сюди!
Що ти тут робиш?
- Я прийшов з тобою поговорити. - Ну сідай.
- Ну, це ... - На.
Сигарету?
Не його сигарети. Рано ще.
Перепрошую.
- Розумієш? - Так ...
Ось він!
Ну що, Колібер?
Ну що?
Ми поспілкувалися.
Він зі мною поговорив і я його зрозумів.
Я припиняю.
Піду в ліжко.
Треба змусити його встати.
Цей тип небезпечний.
Ні!
Що, не можна спокійно поспати два місяці?
Дивись, Пентон не потрапляє в ритм.
Давайте! Не час розхолоджуватися!
Голосніше!
Давайте!
Голосніше!
Вже третя година ночі, і ми зіграли все, що знаємо.
Починайте спочатку.
Всю ніч?
- Бути того не може. - Так.
- А мій чоловік в ліжку. - Правильно.
- Ось я й кажу ... - Немає лиха без добра.
Не лізь не в свою справу.
Прокинулася, щоб відповісти?
Дивіться!
Ось наш опір.
Ну як?
Він тримається.
Яка у нього сильна воля!
Він не тільки тримається, але і продовжує.
Шестеро з оркестру в ліжку.
Ми не спимо вже два дні, витримаємо.
- Нам треба допомогти. - Один за всіх, всі за одного.
- Кінця і краю немає. - Займайся краще своєю сочевицею.
Встановимо блокаду.
- Блокаду? Це не заразне? - Ми його заблокуємо!
- Як англійці Наполеона. - Ви ж не збираєтеся кликати англійців?
Ні хліба, ні м'яса - нічого. Йому доведеться встати, щоб поїсти.
- Ах так, блокада. - Саме так.
І не соромно заважати людям спати?
І взагалі, як каже господиня, "Хто спить, той вечеряє".
Коли він 8 днів не повечеряє, то дозріє.
- Я його знаю. - Ось він!
Блокада!
Наполеон! Закрийте двері!
ХЛІБА НІ
- Пахне яєчнею! - І смаженою картоплею.
- Все добре? - Так. Він смажить яєчню.
- Що? - Ми нічого не бачили.
Але пронюхали.
- Пішли звідси! - У нього є запаси.
Зміна караулу. Ідіть відпочивати, хлопці.
Пентон!
- Про що ти думаєш? - Про нього.
Пентон ...
Він смажить яєчню.
Він спить.
Відпочиває. Ось це життя!
Я теж хочу яєчню і поспати.
І чого ми його мучимо? Він вільний.
- Перестань ... - Я вже три дні не сплю.
Оркестр, щоб не давати йому спати,
ходжу мокрий, як супом облитий ...
Ми вже кілька днів стежимо за типом, який спить.
А ми не спимо. Мені набридло!
Я пішов спати, потім подивимося!
Хай живе Олександр і яєчня з картоплею!
Пентон!
Вже 20 років я сплю по 5 годин. Піду надолужувати.
Надолужу досита!
У ліжко! На перину!
У ліжко! Сьогодні буде велика ніч!
Пентон, дорогий!
Я йому будинок підпалю!
Гей, собачка!
Тут хтось є?
Так.
Жінка?
Вони занадто зариваються.
Можна увійти?
Ні!
Я голий.
Я принесла вам їсти.
Мені нічого не треба.
Це тунець.
Не люблю тунець.
Я також хотіла сказати, що бачу вас чудовим.
Що?
Ви чудові.
Я?
Так, ви чудовий. Можна попросити у вас фотографію?
Мою фотографію?
Ви здуріди?
Гаразд, я залишаю вам сітку.
Спокійної ночі. До завтра.
Спіть добре.
Мене звуть Агата, і в мене очі майже зелені.
"Доводиться до відома громадянина
Олександра Гартампа,
хлібороба,
що зважаючи на недавні події
муніципальна рада, скликана позачергово та у розширеному складі,
відбудеться сьогодні ввечері в мерії Фєрбуа.
Для загального блага,
вищеназваного громадянина просять з'явитися особисто ... "
Дідько!
Олександр, з тобою говорить татусь Пютуа.
Тебе ввечері чекають у мерії.
Мій хлопчик, це офіційно.
Тобі доведеться встати!
Отже, дітвора,
поденник, Колібер,
бідолаха Пентон, оркестр ...
Це справжня епідемія, пан мер, це заразно. Дивіться.
- Маестро, ви слухаєте! - Пардон.
- Після 9 годин, я ... - Це непорядок, пане мер!
Ця людина небезпечна.
Він тут.
- Впустити? - Зачекай!
Що йому сказати? Раз він встав, цього, напевно, вистачить?
Франсуа, ти мер, ти повинен з ним поговорити.
Добре, добре.
Впусти його.
- Впустити? - Ну так!
Франсуа ...
"Пане мер,
Я отримав ваше люб'язне запрошення,
але, на жаль, мій нинішній рід занять не дозволяє мені відлучитися. "
Він над вами знущається.
"Я передаю повноваження своєму собаці, який може сказати вам те ж, що і я. "
Ну сідай.
Сідайте, панове.
Ну ось ...
Що ми можемо зробити?
Треба змусити його встати. Щоб іншим приклад був.
- А якщо він не захоче? - Треба змусити.
Мабуть, кюре ...
- Це справа чоловіків, а не ряс. - Тоді жандарми.
Ні! Він же не злодій.
Що ти пропонуєш?
Не знаю.
Я нездатний діяти.
Мені хочеться все кинути, піти гуляти і ні про що не думати.
Я хочу піти з ради.
- Лягти в ліжко ... - Санген, друже ...
Якщо б я міг робити, що хочеться, то пішов би на риболовлю.
Грав би в більярд цілий день.
Лежав у сіні.
Ти коли-небудь дивився на квітку морквини?
Перепрошую. Вже більше дев'яти ...
- Що він сказав? - Хто його знає.
Змусимо Олександра встати?
Ти згоден?
Він згоден.
Наші передачі закінчені. Спокійної ночі.
Що він робить в мерії так довго?
Песик!
У чому справа?
Це я.
Агата.
У якої майже зелені очі?
Так.
Я принесла вам ананаси.
Я вас часом не розбудила?
Ні.
Ні, я тільки збирався спати.
Ви як і раніше голий?
Так ... тобто ні.
Тобто я в сорочці.
Ви приготували для мене фотографію?
Ви серйозно?
Я принесла вам свою.
А ви нічого!
Дякую ...
Почекайте ..
Це ви?
Ой, вибачте!
Ви теж нічого!
Ну, до побачення і до завтра.
Ні, почекайте!
Так?
Ні, нічого.
Песик!
Де песик?
Іди сюди, пес!
Іди сюди, мій хороший!
Іди сюди, пес!
Песик!
Гей, Санген!
Ти не бачив мого собаку?
О, мужик!
Ти встав!
Що, собаку втратив?
Ні, вона втекла.
Нічого, повернеться. Собаки не пропадають.
Я знав, що це подіє.
Добре, а тепер нехай він більше не лягає.
Песик!
Іди сюди, песик!
Йому, напевно, набридло під замком.
Тваринам треба гуляти.
- Думаєш? - Звичайно! Тваринам треба побігати.
- Він зазвичай гуляв з тобою у полях? - Він ходив за мною всюди.
Правду кажучи, Санген, я турбуюся.
Тоді в мерії він був таким сумним ...
Ми ніколи не були такі щасливі.
Олександр, не хвилюйся.
- Він повернеться. - Якщо він повернеться ...
я встану з ліжка!
- Ти встанеш? - Так, встану!
Олександре!
Він зможе бігати і гуляти зі мною, і подивитися на світ!
Ти знову встанеш? ..
Якщо він повернеться, то знову встану.
- Кожен день? - Кожен день!
- Ти будеш вставати щоранку? - Так!
- Рано? - Так!
- Вставати рано вранці? - Встану рано вранці і піду рибалити.
Рибалити?
- А після обіду ... - Що?
- У більярдну. - У биліардну?
- А ввечері ... - Увечері ...
- У ліжко. - У ліжко.
У собаки буде солодке життя - весь час на прогулянках зі мною.
Песик! Іди сюди, песик!
Я про тебе подбаю, будемо розважатися.
Іди сюди, ми будемо не кваплячись розважатися.
Бачиш?
Їх треба ловити на дні.
Залишаєш ненадовго наживку ...
І не будь-яку.
Треба знати, що вони люблять і в який час їдять.
Ось.
Дивись гарненько. Там є діра.
Дивись туди.
Ні, туди.
Біля жовтого листа.
Так, тут.
Повільно, вздовж течії ...
Вже я його не втрачу.
Ти зрозумів?
Почекай, дамо йому час.
Він його пробує, посмоктує придивляється ...
Невеликий ривок, щоб його втомити ...
Обережно, щоб його не злякати.
Дивись ...
Ось, один рух - і готово!
Не бійся!
Іди, подивися.
Ти зрозумів?
А зараз я задрімаю.
Твоя черга, друже.
Ось.
Тепер твоя черга.
Боже мій!
Допоможи!
Тільки не відпускай!
Ось так!
Добре, мій песик! Не давай йому втекти.
Іду!
Ну от, все зіпсував!
Увага, ось він!
За мною, песик!
Іди за мною!
Іди ж, пес ...
Яке нещастя ... І це землероб!
Шляється по дорогах, як бродяга.
Пес, залиш кроликів у спокої!
Хлопці, це треба відсвяткувати!
Не кожен день ми встаємо з ліжка!
Я його не пив з першого причастя.
Начебто лимонад, але не так смачно.
Олександре, це найкраще! У тебе гроші є?
Десять років збирав, десять років собі відмовляв!
А тепер плачу я!
Я у відпустці! На все життя!
Іди сюди, Колібер, не бійся!
- Ти задоволений? Він встав. - Та вже якщо так, хай би знову ліг.
- Після такого відпочинку він у формі. - 120 гектарів, а він грає у футбол!
Скоро збирати врожай, а він купається.
30.000 кіло картоплі збирати, а він б'є вікна.
Він божевільний!
Привіт, пан Олександр.
Це ви, яка з зеленими очима?
Так.
А ви знову в дії?
Не дуже важко?
Я звикну.
Йому було нудно, от і ...
Вчора пополудні
ви мені снилися.
- Ви вчора спали після обіду? - У крамниці робили переоблік.
Ось я і скористалася.
Не можна упускати випадок.
Ну вже в цьому на мене можна розраховувати.
Іноді я засинаю під час розмови ...
Моя туфля!
Ви такий спритний!
Дякую, пане Олександр.
Водичка тепла!
Яка велика риба!
Ну ось! .. Іди кокетувати в інше місце, ти мене відволікаєш.
Не буду вас втомлювати, йду.
О, я забула!
Я принесла вам подарунок.
Знову? Ну навіщо ...
Я бачу вас чудовим.
Це з Парижа!
Якщо вам не подобається, тільки скажіть.
Я весь час у матусі Буйо.
І що ви робите в крамниці?
Я? Нічого.
Тобто як можна менше.
До побачення, пан Олександр.
Як ти мене знаходиш?
Малікорн!
Ножниці!
Олександре!
Залиш їх у спокої ...
- Я сплю, згорнувшись калачиком. - Будьте обережні, це стомлює.
- Ось чому мені важко вставати. - Я все перепробував.
Раджу вам спати на боці, витягнувши ноги якомога далі.
Ноги - це важливо. Або на спині, якщо ви не хропите.
На спині ...
На спині теж непогано.
Ті, хто спить на животі, тонуть.
- Неправда! - Правда.
- Я скажу про це матусі Буйо. - Що, вона спить на животі?
Ні, але це її налякає.
Він ревнує?
До кого?
Ох, пан Олександр ...
Гуляє, як спортсмен з голими стегнами.
- Правда, що він купається голяка? - Майже!
А потім валяється на сонці, як ящірка.
Один раз я купалася голяком. Це було приємно.
І тобі не соромно показувати дупу людям?
Це ще треба вміти. У вас не вийде.
Нахаба!
Власнику 120 гектарів не личить показувати дупу і гуляти в трусах.
120 гектарів, ви впевнені?
Велика купила 20 га у татуся Муліно як раз перед тим, як загнутися. Виходить 120.
Пшениця дозріла, а у нього відпустка.
- Скільки це гектарів виходить? - 45.
- Бачили, скільки виходить? - Стривайте ...
45 помножити на ...
І ще 10% ...
Скільки виходить?
Більше, ніж ти заробиш за все життя. Ледащо!
- Це велике поле твоє? - Так, і ці три теж.
Та ти великий землевласник.
І ти все робив сам?
- Один? - Агата, відпочинь трішки.
Ну і ну ...
Ти сильний.
Ти сильний, як четверо.
Іди сюди, я відпочину, і займемося коханням.
Що?
Нічого.
Спи, мій голубе.
Що?
Що з тобою?
Я одружуся.
Любов зла, полюбиш і козла.
- Нижню спідницю. - Так!
Так!
Так, моя красуня.
Так, моя красуня!
Ти така красива! Така гарна!
Це такий щасливий день!
- Туфлі, і якомога швидше! - Так, скарбе.
Так, це справжній скарб, який тобі дістався!
- 120 гектарів для сироти. - Ну, прийомна мати, де моя корона?
Все готово, дорогоцінна моя!
Це пласмассовий флердоранж, він не пахне.
- Кільце. - Так, перлина моя.
Подивіться на цю коштовність! У цього Олександра гроші водяться.
З ним треба бути м'якшим.
Гей, не тягніть за фату!
Ні, коштовність, і пам'ятай:
- Після весілля, чоловік і жінка стають єдиним цілим. - Треба вирішити, яким саме.
Чоловіки - це як дині,
- Кожен другий смачний. - Перестаньте дихати мені у вухо.
Шлюб - це лотерея, і ти витягла виграшний квиток. 120 Га!
- Послухайте, грайзлерки! - Я?
- Так, ви, ретроградка! - Я? Пані Буассо!
Пані Буйо!
Ви тільки й говорите про ці 120 гектарів.
Вам тільки сіль і зважувати.
120 Га в даний час нічого не варті.
Навіть при інтенсивному землеробстві, не кажучи вже про екстенсивне, 120 Га - це всього лише садок.
Я ж не як ви, з однією ногою в могилі.
Донечка ...
Я встановлю зразкову птахоферму, клітинні батареї приносять гарний прибуток.
Ми займемося також рибництвом.
І квітникарством теж, виставки квітів зараз в моді.
А стеблами я буду годувати поросят.
На 20 гектарах розмістимо трейлери
і будемо здавати парижанам.
Може, і ще що буде.
Передайте мені рукавички.
Так, пані.
Це собака.
Олександре!
Тихо ти! Вгомонися.
Вгомонися, зрозумів?
Так, так ... Ти нам створюєш проблеми.
Сиди тихо, пес!
Олександр ...
Це він чи я.
Діти мої, радість і щастя чекають вас.
Агата ...
... І господь буде вашим пастирем.
А тепер - клятви подружжя.
Олександр Гартамп ...
Що?
Олександр Гартамп,
чи бажаєте ви взяти в дружини Агату Бордо?
Ну ж?
Ні.
Ні-ні. Ні!
Олександре!
Олександр, я тебе люблю!
Я тебе люблю!
Ми теж тебе любимо!
Іди сюди, песик!
Олександре!
А твоя земля?
А твої гроші?
Олександре! Я тебе люблю!
За мною, песик!
Олександре! Куди ти?
Піду подивлюся.
Ти нам розповіси.